Kosmas

Známá data
•	Žil cca 1045 – 1125
•	Studoval v Lutychu u mistra Franca trivium asi po roce 1074 (předtím pražskou školu)
•	Po návratu do Čech se stal kanovníkem pražské kapituly
•	V 90. letech se oženil s Božetěchou a měl minimálně jednoho syna – Jindřicha.
•	Děkanem se stal za biskupa Heřmana, svěcení na kněze přijal spolu s ním v Ostřihomi.
•	Kroniku psal v letech 1119 – 1125

Datum narození
•	V roce 1125 o sobě ve svém kronice mluví jako o osmdesátníkovi
•	V roce 1074 ho prý ale podle kroniky oslovuje vězeň osvobozený prý duchem Vojtěchova bratra Radima „Milý chlapče“.
•	Třeštík říká, že to tehdy bylo obvyklé – chlapectví se někdy počítalo až cca do 28 let
•	Byl tehdy ještě žákem pražské školy

Kosmas a národy
•	Není jisté, zda byl Čech nebo Polák.
•	Ve dvou opisech na sobě závislých prý píše, že Břetislav I. přivedl s sebou z výpravy do Polska četné zajatce a mezi nimi „.. žel, nešťastně zajat, byl přiveden můj předek, v úřadě duchovním druh, podle své hodnosti kněz.“
•	Třeštík ale tvrdí, že slova „můj předek“ byla přidána z neznámého důvodu opisovačem právě jednoho z oněch dvou rukopisů – v originále asi nebyla.
•	Byl tedy asi Čech a ve svém textu často zle mluví o Polácích i o Němcích. (viz text na straně 44). Proti Lancovi mohl psát, ale už si to nedovolil o Němci Heřmanovi, který mu pomohl k úřadu.
•	Kosmův „nacionalismus“ – nechuť ke všemu cizímu a novému. Ovšem odlišné pojetí národa ve středověku – kosmův lid je složen z „věrných knížete“
•	Hodně pohrdavý vztah měl k Polákům. Boleslav Chrabrý se u něj vůbec neobjevuje (místo toho Měšek) a popisuje hlavně zahanbující útěk Poláků z Prahy. Trápila ho ztráta Krakova, který byl za Boleslava II. součást české říše. Kosmas zdůrazňuje poplatek, který museli platit Poláci Čechům od tažení Břetislava I. a (nesprávně) z něj odvozuje závislost Polska na Čechách. Za jeho dob se pak poplatek přestal platit a Poláci si podle něj moc dovolovali. (viz str. 86)
•	Mimoto vidí konkurenty v cizích duchovních, kteří prý přicházejí do Čech „bez kalhot“ a zabírají tu místa, která přísluší domácím. Ovšem u Heřmana toto Kosmas omlouvá, naopak to svým způsobem pokládá za výhodu pro biskupský úřad – není tu prý vázán žádnými vlastními zájmy.
•	Svou kroniku psal nikoliv jako kroniku českou, ale jako Kroniku Čechů (Chronicon Bohemorum)

Kosmovo studium
•	Na školách se tehdy studovalo sedmero svobodných umění. Nižší trivium gramatika, rétorika, logika a vyšší kvadrivium aritmetika, geometrie, astronomie, musika.
•	Na katedrálních školách se kromě toho ještě někdy vyučovalo také teologii, kanonickému právu a medicině – to záleželo na scholastikovi – vedoucím katedrální školy, který byl většinou podřízen biskupskému kancléři.
•	Kosmas byl tedy pravděpodobně do 29 let (LP 1074) žákem pražské školy – asi se tam naučil základy latiny, číst a psát.
•	Do ciziny odešel tedy po tomto datu. Kde přesně byl a co studoval, nevíme. Vzpomíná, že studoval pod mistrem Frankem v Lutychu. Ten tam působil v letech 1047-1083

Kosmovi potomci
•	Jediným známým je syn Jindřich podle zmínky v kronice, kdy říká že na cestě z Jeruzaléma zemřel Bertold „panoš Jindřicha mého syna“. Zmíněnou pouť konalo několik českých šlechticů včetně pozdějšího Olomouckého biskupa Jindřicha Zdíka.
•	Z toho se usuzovalo, že Jindřich Zdík byl Kosmův syn. (+ Bočkovo falzum – dopis)
•	Ale Z. Fiala prý dokázal, že Kosmův syn Jindřich byl jen přítelem Jindřicha Zdíka, a také člen pražské kapituly.
•	Jindřich Zdík pocházel totiž z významného rodu, což by ukazovalo na vysoký původ Kosmův. To ale neodpovídá dalším údajům.

Kosmovy funkce
•	po roce 1090 se stal kanovníkem pražské kapituly
•	1091 jel s biskupem Kosmou a olomouckým biskupem Ondřejem do Mantovy, kde byli potvrzeni ve své hodnosti císařem Jindřichem IV.
•	1094 znovu tito tři oficiálně vysvěceni mohučským arcibiskupem
•	Kněžské svěcení neměl, jenom nižší svěcení na jáhna – stejně jako v roce 1099 nový biskup Heřman
•	Spolu s ním byl tedy později vysvěcen od ostřihomského arcibiskupa Serafina.
•	Pod vlivem biskupa získal tedy zřejmě hodnost děkana – tj. správce hospodářských a organizačních záležitostí kapituly.
•	Kdy se stal děkanem, není jisté, ale určitě před rokem 1120, protože první knihu kroniky věnuje svému předchůdci v úřadě, Gervasiovi.

Kosmovo dílo a jeho vztah k předkům i současníkům
•	Vzorem mu byl Regino z Prümu. Nechtěl psát jen kroniku jako analistické záznamy, ale také jako literární dílo. Přesto vzniklo něco mezi tím.
•	První kniha je do roku počátku vlády knížete Břetislava I. Pro toto období čerpal hlavně z legend a ústní tradice, takže se často mýlí v datech a sám píše, že si mnohokrát není některou událostí jist.
•	Přesto se snaží vyzdvihovat „první Čechy“ – tj. praotce Čecha a jeho družinu, kteří prý přišli do prázdné země a obsadili ji – je tedy po právu jedině česká. Navíc se často zdůrazňuje tzv. Libušin soud, kterým se prý Čechové navždy poddávají svému knížeti z přemyslovského rodu a budou ho následovat za všech okolností.
•	Druhá kniha se končí nástupem Břetislava II. (LP 1091). Pro tuto knihu čerpal Kosmas částečně z vlastních zkušeností ale hlavně svědectvím od přímých svědků.
•	Měl rád Břetislava I., protože uvedl prý do závislosti na Čechách Polsko. Uznával jeho stařešinský řád. Naopak příliš nevyzdvihuje prvního českého krále Vratislava II. kvůli sporům s jeho bratrem biskupem Jaromírem.
•	Třetí kniha už je vlastně Kosmova současnost, tedy LP 1091 – 1125, kdy umřel. Je to doba krize českého státu. Stěžuje si na špatné poměry, protože se nedodržuje stařešinský řád. Z knížat měl rád Břetislava II. a Bořivoje, kterému ale skrytě připisuje neschopnost. Neměl rád Svatopluka a k Vladislavovi I. musel zaujmout postoj dost neutrální – byl to přeci jen jeho současný kníže. To trochu zamlžuje některé okolnosti, které musel Kosmas z bezpečnostních důvodů zamlčet (např. kolem návratu Bořivoje na knížecí stolec v letech 1117-1120). 
•	V závěru Kosmova života nastoupil kníže Soběslav, do něhož vkládá Kosmas důvěru a doufá, že se vše opět v dobré obrátí a země česká bude opět vzkvétat.