TŘEŠTÍK, Dušan: Počátky Přemyslovců. 
Vstup Čechů do dějin (530 - 935).  

Kniha vyšla v edici NLN Česká historie, má slušný poznámkový aparát a je celkem přístupná i laické veřejnosti. Je rozdělena do čtyř tematických oddílů, které se ovšem občas trochu prolínají. Každý oddíl se skládá z různého počtu kapitol. Třeštík konstruuje nejpravdě- podobnější průběh událostí včetně jejich příčin a důsledků.
První oddíl nazvaný Příběhy Čechů se zaobírá příchodem prvních slovanských obyvatel do českých zemí. Autor dospívá k závěru, že první „vlna“ přistěhovalců dorazila ještě před proniknutím Avarů do Panonie. Nicméně za podstatnou z hlediska „zaujetí“ země považuje až druhou skupinu přišedší s Avary. Dále pak „polemizuje“ s Palackým a některými dalšími historiky v otázce „národní“ jednoty tehdejších Čech. Z logických důvodů předpokládá Třeštík rozpad velkých kmenů na menší jednotky a po určitou dobu také vzájemnou koexistenci těchto struktur. Zároveň s tímto či spíše o málo později se vyděluje úzká skupinka knížat, která však ještě neplní svoji pozdější roli vládců, ale představují spíše tzv. „horních deset tisíc“. Otázku těchto „duces“ řeší Třeštík v poslední kapitole oddílu číslo I, kde se jí dotýká v souvislosti s pokřtěním 14 českých knížat v Řezně roku 845. Povětšině logickou dedukcí, vycházeje i z výše uvedené události z roku 845, dospívá k již zmíněné úloze duces ve společnosti.
Druhý oddíl je nazván Chronologie prvních Přemyslovců. Na jeho počátku Třeštík rozvíjí teorii o existenci nedochovaných pražských análů, které patrně vznikly kompilací z německých análů, českých analistických zápisů a kroniky Reginona z Prümu někdy kolem roku 1050 a z nichž čerpal Kosmas, Anály hradišťsko-opatovické, Mnich sázavský, Vincentius, ale i polské anály a další. Komparační analýzou a několika dalšími postupy dospívá k potvrzení vysoké míry pravděpodobnosti existence těchto „starých pražských análů“. Dále se zabývá otázkou datace Kristiánovy legendy a jeho obsahovými shodami s legendami Fuit, Crescente a Gumpoldem. V neposlední řadě se pokouší vyvrátit datování Kristiána do XII., respektive XIV. Století, což se mu vcelku zdařilo. Následující kapitola zpracovává velice podobným způsobem legendu Fuit in provincia Boemorum. Nakonec je stejně kriticky zhodnocena legenda Crescente fide christiana. Třeštík poté dospívá k následujícímu závěru: První vznikla legenda Crescente, nedlouho po ní legenda Fuit, obě však v širším znění než v jakém se nám dochovaly. Datace by odpovídala polovině 70. let X. století. I. Staroslověnská legenda o sv. Václavu, která je také často zmiňována, vznikla patrně koncem X. století a Kristián zhruba v téže době.
Konečně se dostáváme k chronologii prvních Přemyslovců, fakticky Ludmiliny rodiny. Autor nejprve postupně extrapoluje datum smrti sv. Ludmily, toto určí na 15. listopadu 921. V témže roce ale o něco dříve umírá i Vratislav. Největší problém činí určení data narození a úmrtí Bořivoje, neboť  známe pouze jeho věk, 35 – 37 let. Třeštík postupně dospívá k rokům 852 – 853 pro narození  a 888 – 889 pro úmrtí. V březnu 890 totiž jako kníže vystupuje už Spytihněv. Ten se narodil patrně 875 a zemřel 915. Vratislav, jehož smrt jsme už datovali, se narodil asi 888. Nejvíce sporů se ovšem vede o životní data sv. Václava. Jistě víme, že roku 921 nebyl ještě dostatečně starý, aby mohl samostatně vládnout; „…prvním datovatelným vladařským činem Václavovým je teprve přenesení Ludmily z Tetína koncem října 925“. V rozmezí let 921 – 925 tedy musel dosáhnout věku čtrnácti let, kdy nejdříve mohl nastoupit na knížecí stolec svých předků. V úvahu tak přichází podle Třeštíka pro rok Václavova narození časové rozpětí 907 – 911. V těsné souvislosti s Václavem stojí samozřejmě jeho otec Vratislav a dokonce veronský biskup Notherius II., který celebroval slavnost Václavových postřižin, které byly zároveň prvním vladařským počinem Vratislavovým. Po komplexním zhodnocení všech získaných údajů uvádí autor následující chronologickou tabulku:
852 – 853		narozen Bořivoj
860	narozena Ludmila
po 867 – 868		Bořivoj se stal knížetem
872	Bořivoj vystupuje mezi českými knížaty v boji s Franky
874 – 875		Bořivoj uzavírá sňatek s Ludmilou
875	narozen Spytihněv
882 – 884		Svatopluk si podmaňuje Čechy
-	Bořivoj přijímá na Moravě křest od Metoděje
-	„pohanská“ reakce v Čechách, Bořivoj prchá na Moravu
-	Bořivoj se vrací do Čech zakládá kostel P. Marie

-	Bořivoj zakládá Pražský hrad
888	narozen Vratislav
888 – 889		umírá Bořivoj bez dospělých potomků
-	Svatopluk se ujímá přímé vlády v Čechách 
890 			Arnulf potvrzuje Svatoplukovi držení Čech
894	umírá Svatopluk, vlády v Čechách se ujímá Spytihněv
895	česká knížata  v čele se Spytihněvem a „Vitizlou“ se podřizují Arnulfovi
asi 906			sňatek Vratislava s Drahomírou
asi 907			narozen Václav
915	umírá Spytihněv, vlády se ujímá Vratislav
-	narozen Boleslav I.
921, 13. únor		umírá Vratislav
921, 15. listopad	zavražděna Ludmila
-	poručenská vláda Drahomíry
922	Arnulf táhne do Čech
-	Václav se ujímá vlády
925, říjen		Václav dává přenést Ludmilu
929	Jindřich I. a Arnulf táhnou do Čech
935, 28. září		zavražděn Václav

Problém Václavova zavraždění rozpracovává autor v následujícím třetím oddíle, nazvaném samozřejmě Vražda Václava. Prvotním problémem je určení správného letopočtu Václavova zavraždění, existují totiž dva různé. Třeštík zhruba nastiňuje práci s prameny a jejich kritiku. Nakonec dochází k roku 935 jako k letopočtu Václavovy smrti. Díky tomuto problému také naráží na otázku společné předlohy václavských legend, tzv. legendy X. Její vztah k ostatním legendám zobrazuje Třeštík opět pomocí jakéhosi diagramu. Zajímavou otázkou jsou i motivy Václavova zavraždění. Zde autor docela přesvědčivě dokazuje, že šlo o konflikt týkající se zahraniční politiky a dalšího směřování knížectví, konflikt tendencí diplomatických s tendencemi spíše militaristickými.
Čtvrtá a nejobsáhlejší část knihy nese název Příběh Přemyslovců. Ten se vlastně začíná odvíjet ještě za dob existence Velké Moravy pod vládou Svatopluka. Třeštík však nejdříve nastiňuje jakousi hypotézu o vývoji na území Čech a Moravy v průběhu VIII. Století. Následně vypráví stručně dějiny Velké Moravy a pokouší se načrtnout její sociální a správní strukturu. Poté přichází na řadu území Čech po roce 845, tedy po pokřtění 14 českých knížat. Události následujícího roku ukázaly tento čin jako zcela zbytečný a Čechové se postavili po bok Moravanů proti říši Ludvíka Němce. Rychle se dostáváme k polovině 80. let IX. století, kdy Bořivoj přijímá křest od Metoděje. Třeštík zde pak rozvádí důvod vzpoury vůči Bořivojovi, která vyvrcholila jeho vyhnáním a nastolením jakéhosi Strojmíra. Nedlouho poté je však Bořivoj znovu dosazen za pomoci moravských bojovníků. Tehdy zakládá kostel Panny Marie a Pražský hrad. Po jeho smrti se vlády v Čechách ujímá sám Svatopluk a vládne až do roku 894. Tehdy nastupuje Spytihněv a spolu s ostatními knížaty se roku 895 podřizuje Arnulfovi, stojí pak na jeho straně proti Moravanům. Po pádu Velké Moravy nechávají Čechové procházet Maďary přes své území při jejich vpádech do Saska. Snažili se tak ochránit své území proti sasské expanzi. Čechové v této době stále setrvávají ve spojenectví s Bavorskem. To se ale nakonec částečně podrobí Jindřichu I. Ptáčníkovi. Tím vyvstává problém, který vede k nepřátelství mezi Drahomírou a Ludmilou. Zatímco Drahomíra zastává stanovisko nezávislého postupu a rozchodu s Bavory, Ludmila, patrně pod vlivem svého kněze Pavla, míní setrvat ve spojenectví s Arnulfem. Spor vrcholí zavražděním Ludmily 15. listopadu 921. To však nutí Arnulfa k válečné kampani v roce 922, patrně mezi tímto rokem a rokem 925 se Václav ujímá samostatné vlády. V roce 929 si ho Jindřich I. při společném tažení s Arnulfem podrobuje. Václav se řadí mezi Jindřichovy vévody, zahraniční politiku staví na diplomatické bázi. Jeho bratr Boleslav usiluje o jednotný stát se silnou jízdní armádou, což fakticky vyžaduje vést válku proti ostatním českým knížatům a postupně si je všechna podrobit. Tento zásadní rozpor vedl k Václavově vraždě na Staré Boleslavi.
Skončil bych slovy Dušana Třeštíka: „Český stát se zrodil onoho chladného podzimního rána, brzy po šesté hodině v pondělí 28. září roku 935, kdy se oba bratři potkali ve vratech ohrady, jíž obehnán kostel na Staré Boleslavi.“
Dušan Třeštík touto knihou opět dokazuje, že historik musí při práci používat především logiku, zdravý rozum, rozumnou dávku skepse a hlavně velkou dávku zodpovědnosti. Kniha zároveň nabízí mnoho podnětů k zamyšlení i dalšímu historickému bádání. Hlavně ovšem ukazuje, jak katastrofální je stav edicí našich nejstarších legend. Bohužel s ostatními edicemi pramenů středověkých to není o mnoho lepší.